DrSi predstavlja GLASBA TIŠINE
Draga Veronica, to je zgodba o fantu, ki mu je ime Amos.
Vse življenje ga intimno poznam. Amos Bardi.
Zakaj Amos? Ker mi je ime všeč.
Še pet minut, g. Bocelli.
Če bi po rojstvu lahko izbiral, bi ga izbral.
Zakaj Bardi?
To je dober toskanski priimek.
Toskana, september 1958
Vidiš, pelje se kot ferrari,
z novim dizelskim motorjem pa bo porabil manj goriva.
Rotil me boš za takega.
Stroški za gorivo so pol manjši, za nakup pa dvakrat večji?
In?
Sandro, ne morem si ga privoščiti.
G. Sandro! Klicali so. Deček je!
Deček? Deček!
Iti moram. Sina sem dobil. –Sandro, kaj pa traktor? –Tvoj je!
Sin! –Hvala, Bog.
Sin! –Sin!
Deček je!
Čudovit je.
Buci, buci …
Previdno s temi tvojimi velikimi rokami.
Sandro.
Molči!
Kako mu boš dal ime?
Amos, prosim, ne joči.
Ne joči.
Ta jok ni normalen. Hočem, da gre k zdravniku.
Edi, dojenčki jokajo. Tako se pogovarjajo.
Tako je že pet mesecev.
Če tako govorijo, nama govori, da je bolan.
Mama ve take stvari.
Ne prenesem več tega joka.
Prirojen bilateralni glavkom.
Zelo verjetno je, da so oči poškodovane.
Žal bo moral na operacijo.
Na operacijo oči? –Ja.
Nas lahko vidi? Zdi se mi, da me vidi.
Ga. Bardi, otrok vidi mamo tudi z zaprtimi očmi.
Ne vemo, koliko vidi.
V glavni bolnišnici v Torinu menda delajo čudeže.
Hočete reči, da moj sin potrebuje čudež?
Torino, bolnišnica Molinette
Sestra, prosim … Koliko še? Tri ure je že notri.
Žal mi je, nič ne smem reči.
Tri leta pozneje
Nehaj.
Nehaj, tega ne smeš sneti.
Dotikaj se ga. Medvedku je to všeč.
Ljubček, vem, da te moti. Potrpežljiv moraš biti.
Kaj počneš?
Vstopite, vstopite.
Hvala.
Moj sin je slišal glasbo. Prvič se je nenadoma umiril.
Na operaciji je bil.
Glasba … Čudovito.
Zaradi nje je življenje srečno. Pridi.
Pojdi.
Kislina v očeh, delo v tovarni.
Veliko operacij. Brez glasbe bi ponorel.
Pa vi? Koliko časa boste tu?
Upam, da ne dolgo.
Amos.
Hvala.
Stari hlev je bil zame čudežna dežela.
V njem me je vse očaralo.
Vsega sem se dotikal. Igral sem se z vsem.
Tam sem bil srečen.
Amos …
Amos, kosilo je pripravljeno.
Zakaj se ne javiš, ko te kličem? Kje si bil?
V svoji sobi. –Glej me v obraz, ko govoriš z mano. Lažnivec.
Tisočkrat sem ti rekla, da ne smeš v hlev. Nevarno je.
Tvoj sin je bil spet v hlevu. Povej mu, Sandro.
Amos, ne hodi v hlev.
Če boš priden, te bom peljal s traktorjem, prav?
Tudi drobne laži pravi.
To je resno. Vedno moraš govoriti resnico. Tudi kadar je težko.
Prav. Povedal bom resnico.
Nočem jesti te juhe, ni mi všeč. –Amos.
G. Bardi!
Iti moram. Delo.
To sem kuhala vse jutro, ti pa si pojedel dve žlici.
Tri, in bilo je odlično.
Žal pri mojem delu ni delavnika.
Ti pa jej.
Tudi pri mojem delu ni delavnika.
Amos! Oriana …
Amos! Amos!
Je samo tebi všeč moja hrana? Odlično, bravo.
Očka? Kdaj mi boš dovolil, da se vozim na traktorju?
Očka!
Amos! Amos!
Očka! –Oriana, kaj se je zgodilo?
Nič, nič. Malo juhe je polil.
Amos! Si nor?
Ne smeš se nagibati skozi okno. Nevarno je.
Previden sem bil.
Obljubi mi, da tega nikoli več ne boš naredil.
Če mi obljubiš, bova obiskala strica Giovannija
in tam pojedla juho. Vse bom uredila z mamo. Prav?
Vstopi.
Spet vidva.
Oprostite, g. Giovanni, gre za to …
Ko je pri vas, je miren in jé prav.
Seveda. Ve, da ne bo napredoval v narednika,
če ne bo priden.
Desetnik, pojej juho! To je ukaz!
Nekaj bi ti rad pokazal.
Veš, kaj je to?
Beniamino Gigli, genij.
Pel je povsod po svetu.
Pesmi, romance, opere …
Opere? Kot operacije? To mi ni všeč.
Lirske opere. To so zgodbe, ki jih zapojejo.
Na primer, to je zgodba o punci, ki ji je ime Manon.
Recimo, da ni pridna punca.
Je zlobna? –Ne, ni zlobna. Ona je prostitu …
Ona je punca, ki …
Kakorkoli, Beniamino Gigli je bil genij.
Poslušaj …
Pravi moški ne potrebujejo kape.
Dobro jutro.
Odpustite mi, doktor.
Odkriti bodite.
Kakšne možnosti ima moj sin?
Rešili smo, kar smo lahko.
Čeprav je eno oko izgubil, lahko drugo omejeno uporablja.
Mislim, da bi bilo koristno, če bi se naučil Braillove pisave.
Pisave za slepe?
Dobro jutro. –Dobro jutro.
To je Amos Bardi. –Dobrodošel, Amos.
Otroci, pozdravite ga.
Živjo, Amos.
Zahvali se jim in jih pozdravi.
Ne bom jih pozdravil, ker ne bom ostal tu.
Fantje, čas je za oddih.
Me veseli, Amos. Pridi sem.
Amos ni tak kot oni, vidi.
Amos.
Prosim, mama. Ne pusti me tu samega. Prosim, mamica!
Moraš iti. Prosim.
Moraš iti.
Mama! Mama!
Sandro.
Odlična juha. Njam!
Bolj gnusne stvari še nisem videl.
Ga. Etmea, nočem te juhe.
Mislim, da jo boš pojedel, in vem, da ti bo všeč.
To je zelo dobra juha, Amos.
Ne skrbi, jaz jo bom pojedel. Malo vidiš? –Ja.
Ali gleda?
Ne. –Daj mi svojo juho.
Amos, si buden? –Ja.
Ne skrbi. Samo še tri mesece.
Kaj bi bil rad, ko odrasteš? –Jaz? Pevec.
Operni pevec. Kot Franco Corelli.
Znaš peti? –Ne vem. Pa ti?
Rad bi bil odvetnik. Barabe bi pošiljal v zapor.
Pismo od Amosa. –Kako ga boš prebral?
Ni ga napisal z Braillovo pisavo.
Zakaj hodi na posebno šolo, da bi se je naučil, pa je ne zna?
Težko je. Ne moreš se je naučiti v štirih mesecih.
Gotovo je nekdo pisal namesto njega. –Kaj piše?
Dragi vsi, dobro sem. Upam, da ste tudi vi dobro.
Res je mraz in pogrešam vas.
Hrana tu je gnusna, postelje pa so trde.
Ubožec. –Pravi, da je dobro.
Predstavljaj si, kaj bi napisal, če ne bi bil dobro.
Močen je. Zdržal bo.
Včasih pa se zabavamo. –Vidite?
Moj sin ne dovoli, da mu malo neudobja pride do živega.
Na dnu je nekaj napisano z Braillovo pisavo.
Njegovo ime.
Dovoli, da ga otipam.
Nenavadno. Kot bi bil blizu.
Amos, pridi sem za trenutek.
Sem naredil kaj narobe? –Ne, nič nisi naredil narobe.
Rada bi slišala tvoj glas. Zapoj naslednji verz. Sam.
Mislim, da v življenju še nisem slišala česa takega.
Dame in gospodje, Amos Bardi.
Počakaj, počakaj … Do konca igrišča.
Nameri!
To! –Čudovito!
Rezultat je še ena proti ena.
Amos Bardi stoji pred golom.
Bardi zapušča kazenski prostor
in gre proti Pardiniju, ki gre proti golu in … Ustrelil je!
Mojbog!
Amos?
Tu je temno. –Zaradi temnih očal.
Oče, grem lahko ven na Amosovem konju? –Oče ga je dal meni.
Ja, toda lepo bi bilo, če bi ga posodil bratu.
Ko bom to rekel.
Amos, resno mislim.
Je kaj narobe?
Ne, naj te ne skrbi, mama. V redu je.
Sonce še ni vzšlo?
Amos, si neumen? Ne vidiš sonca?
Ja, vidim ga. –Dajmo.
Počakaj malo.
Pomagaj mi, mama, prosim!
Sonce je izginilo! Kam je izginilo?
Nikoli nisem videl mame jokati.
Tako se je izgubila, da si ni bila več podobna.
Amos, povej mi. Kaj vidiš?
Je vse temno? –Ne, ni vse temno, mama.
To, kar vidim, ni tema. Ne morem pojasniti.
Vidim vse in nič.
Ne razumem.
Vidim, kar hočem videti. Vidim sobo, omare, postelji.
Tudi tebe vidim, mama. Vidim te, ker vem, da si tu.
Nenehno sem si potihoma ponavljal, da se nič ni spremenilo.
Da bom vse delal kot prej in da ne potrebujem pomoči.
Poletje 1971
Zdaj pa vsi skupaj. Zapojmo.
Amos, ti vodiš. –Nisem pri volji.
Dajmo, tisto neapeljsko. O Sole Mio! –Ne!
Amos, začni peti, sicer prisežem pri Bogu … –Bog obstaja, stric?
Kako to misliš, Amos? –Pozabi. Samo vprašal sem.
Nihče v naši družini ni imel takih pomislekov.
Nekdo mora začeti.
Na to ne bi smel niti pomisliti. –Prepozno. Pomislil sem že.
Kdo gre v morje?
Ne bodi nor, Amos. –Gremo.
Amos! Oče je rekel, da ne smemo.
Amos! Amos!
Amos!
Amos! –Si prepričan, da so šli v morje? –Ja.
Amos!
Poglejte!
Razumeš, kaj bi se lahko zgodilo? –Komurkoli bi se lahko zgodilo.
Ja, vsakemu, ki je dovolj neumen, da gre v tako razburkano morje.
Očitno si ti edini idiot.
Kaj pa drugi? Nisem jih prisilil.
Briga me za druge. Ti si moj sin. Pametnejši moraš biti od drugih.
Oče, ne razumeš.
Če drugi preskočijo oviro, moram jaz preskočiti goro.
Če drugi jezdijo konja, moram jezditi tigra.
Amos … –Če hočem biti kot drugi,
moram biti boljši od njih. Veš, kdo me je tega naučil?
Ti!
Smem odpeljati mladeniča s sabo? –Seveda.
Mi ne moreš povedati, kam greva?
Nikogar nočem obiskati ali početi karkoli.
Hočeš sladoled? –Ne, domov hočem.
V redu.
Maestro?
Še kdo? –Amos Bardi. –Kaj?
Zapri usta in jih odpri šele, ko začneš peti. Prav?
Izpusti me, stric.
Amos, kaj boš zapel?
Naj sliši Originello. –Ampak, stric …
Znate Originello? –Ja, seveda.
Dajmo, Amos! Začni!
Pripravljeni.
Maestro?
Amos.
Kaj se je pravkar zgodilo? –Prišel si v finale Zlate Margherite.
To je največja nagrada v Toskani. Se zdaj počutiš bolje?
Nimaš šans.
Hvala. Hvala.
Veliko podpore za našega mladega prijatelja.
Hvala. Čestitam. Hvala.
Dober je. –Ni pa tako dober kot ti.
Zdaj pa pozdravite drznega mladeniča, ki bo zapel neapeljsko pesem.
Amos Bardi.
Dober boš. Ne skrbi.
O Sole Mio. To pesem posvečam svojemu stricu Giovanniju.
Bravo!
Hvala. Najlepša hvala.
Zdaj nam bo maestro Maraviglia, predsednik žirije,
zaupal svojo izbiro. Maestro.
Zmagovalec je …
Amos Bardi!
Bravo!
Naslednja postaja je San Remo!
San Remo! San Remo!
Prav je imel. To vidim v svoji kristalni krogli.
Nekega dne boš zmagal v San Remu!
Zelo sem ponosna.
Nisem vedel, ali so obraze žensk prekrivale solze ali znoj.
Zapomnil pa sem si Oriano. Odločil sem se postati pevec.
Amos. –Fantastični Amos. –To je moj prijatelj Adriano.
Jaz sem iz Aleatica. Tudi jaz sem glasbenik.
Odlično bi bilo, če bi se spoznala. –Super.
Moj sin, napredoval si v vodnika. –Stric …
Že pred dvema letoma sem postal narednik.
Menda ne pričakuješ, da si bom vse zapomnil.
Prav, zdaj te imenujem za korporala,
da bo vse ažurno. Prav?
Ampak tudi ti moraš narediti nekaj zame.
Čez nekaj tednov se bo moj stari prijatelj, polkovnik, poročil.
Tri mesece pozneje –Razglašam, da sta mož in žena.
Nevesto lahko poljubite.
Ti nisem rekel? –Boljšega darila jima ne bi mogel dati.
Pojdi, Giovanni, pojdi.
Kje je bilo, Amos?
Vse sem razočaral.
Te bo stric Giovanni še vedno klical korporal,
zdaj ko si brez posluha? –Nisem brez posluha, idiot!
Hej, nehajta. Amos, sedi.
Povedal sem ti, da je to normalno pri tvojih letih.
Glas fantov se spreminja. –Bom lahko še vedno pel?
Tega nihče ne ve, toda naučiti se moraš biti potrpežljiv.
Kako? To je bila najpomembnejša stvar v mojem življenju.
V življenju? Ti še ne veš, kaj je življenje.
Medtem se lahko naučiš igrati glasbilo. Klavir, recimo. –Ne.
Nočem igrati glasbila. Vsak slepec igra glasbilo. Ali pa masira.
Kje si slišal to traparijo?
Antonio mi je povedal. On hoče biti odvetnik. –Odlično. Odvetnik.
Moj oče ni hotel slišati o ničemer drugem.
Nisem ga hotel razočarati, zato sem se vpisal v klasično gimnazijo
in se prepričal, da mi je usojeno študirati pravo.
Srednja šola Lajatico, leto 1973
Fantje in dekleta,
zavedati se morate, da ste prihodnja elita naše države.
Ne prenašamo vročekrvnežev in revolucionarnih idej.
Ne dopuščamo protestov in demonstracij.
V klasični gimnaziji se učimo in to je vse.
Sedite.
Takoj bomo začeli.
Stran 10. Prva vaja.
Pa poglejmo … Bardi. Bardi?
Nimam knjige, učiteljica. –Prav.
Ne, pravzaprav ni v redu.
Samo tokrat si lahko izposodiš knjigo od nekoga drugega.
Jaz ti bom prebral. –Ti! Molči!
Bardi, začni brati.
Bardi. Prav.
Rada bi, da mi ti ali tvoji starši pojasnijo,
kako si se vpisal v to šolo.
Kako naj pričakujem od tebe glede na tvoje stanje,
da boš prevajal kot normalen otrok?
Če bi besedilo kdo prebral, bi ga lahko prevedel.
Ne, Bardi. Ne poteka tako.
Nihče ti ne bo bral.
Prihodnja elita se ne zanaša na pomoč drugih.
O tem bomo spet govorili prihodnji teden.
Sledi telesna vzgoja. Prosim, pojdite v telovadnico.
Ti tudi, Bardi.
Jaz te bom peljal. –Hvala.
Dovoli, da ti vzamem stvari. Jaz sem Adriano.
Ne poznaš me, toda bil sem v Cafe Margehrita, ko si osvojil nagrado.
Saj res. –Odličen pevec si. –Nekoč sem bil.
Tudi jaz včasih igram kitaro.
Nikoli nisem pozabil te velikodušne močne roke.
To je bil začetek iskrenega prijateljstva.
Soba za učenje samo zate. Res imaš srečo.
Darilo od mojega očeta. Bila je skladišče za traktorje in orodje.
Ko sem bil majhen, sem se najrajši zadrževal tu.
Klavir pa mi je podaril stric.
Kaj, ko bi kaj zapel? Katero od tistih lepih pesmi.
Ne pojem več. Občasno igram klavir.
Pogosto poslušam glasbo. Ko pa slišim sebe, mi gre na bruhanje.
Poj in ne poslušaj. Tako kot jaz. Vsaj zabavam se.
Jaz pa ne. Petje so bile moje sanje.
Zabavaš se lahko tudi na druge načine.
Tri leta pozneje –Na levi je oster ovinek. Na levi.
Tako je, samo vozi.
Upočasni, upočasni.
Kako ti je ime? –Amos.
Pojdi z mano.
Poznaš zgodbo o Andreu Chenierju? –Ne.
Andre Chenier je revolucionarni pesnik, zaljubljen v Maddaleno …
Sedi.
Všeč mi je, kadar govoriš, še bolj všeč pa mi je, ko molčiš.
Prišel je.
Oprosti, oprosti.
Hvala bogu.
Ura je pet zjutraj. Tega imam dovolj.
Vsako noč samo izgublja čas s temi zabušanti.
V šoli je katastrofalen.
Mislim, da sem našla pravo osebo.
Tvoja mama je prepričana, da sem genij.
Takoj ji bom povedal, da nisem. Upokojen bankir sem,
moj konjiček pa je zbiranje gob.
Začniva s prvo lekcijo.
Mimogrede, končal sem samo osnovo šolo.
Starši niso imeli denarja, da bi me poslali v srednjo in višjo šolo.
Vidim, da imaš rad glasbo.
Si se ji kdaj resno posvetil?
Ne zanimajo me službe za slepce.
Maserji so, telefonisti, glasbeniki.
Amos, pomembno ni, kaj delaš, temveč kako to delaš.
Sedi k mizi.
Po drugi svetovni vojni je bila Italija v gospodarski krizi,
obenem pa je Marshallov načrt spodbudil industrijsko revolucijo.
Ettore me je uspešno vodil do mature.
Celo Adriano je maturiral.
Po zaslugi Ettoreja so me sprejeli na univerzo, na pravo.
To so pričakovali od mene.
Toda nekako se je končalo drugače.
Ja.
Kako se imenuje skupina? –Adriamos. –Adriamos?
Odrekel sem se sanjam, da bom postal operni pevec,
in prisluhnil Adiranovemu nasvetu. Pel sem, a se nisem poslušal.
Ukvarjal sem se lahko z glasbo in morda celo zaslužil.
Ja, ni slabo.
Težava je, da ni ne eno ne drugo.
Glas je pa prijeten. –Vprašanje je, ali je izvirno.
Kaj je po vašem izvirno? –Nekaj novega, drugačnega.
Drugačnega? Od česa? Kakšna merila imate poleg svojega okusa?
Poslušaj, mladenič. Nekaj ti bom povedal.
Opusti svojo glasbo in si poišči drugo službo.
Veliko služb je za tvojo neizpodbitno nadarjenost.
Govorite o delu maserja? Telefonista? Uglaševalca klavirja?
Ali vsevedneža, kot ste vi? –Odidi! Prepričan bodi …
Nikoli ne boš postal pevec!
Umberto, tvoje srce.
September 1978
Hvala, da ste ga pripeljali.
Tudi čeden je. Kar ne škodi.
Malo značaja in tako čeden je …
Ja, to si že povedala.
Pa glas? Pojete? –Malce. –Pokažite mi.
Zapoj Angel in hudič. To pesem sva napisala sama.
Ko bi le bila 20 let mlajša.
Rose, tudi če bi imela 20 let manj, bi bila še vedno grda.
Morda se mu bom zdela lepa. Moja notranjost je lepa.
Hej!
Lahko zaigraš kaj, kar ne spominja na pogreb? –Na primer?
Rokenrol, drekač. Nekaj, kar me ne bo uspavalo.
Žal me bo šlo. Taka so hišna pravila.
Običajen bedni glasbenik.
Klinc ga gleda.
Žal mi je, to bom takoj uredil.
Počakajte, odličen je. –Drži.
Alice. Alice, gor moraš.
Prosim, poj mi. Rojstni dan imam. Dajmo!
Alice! Alice!
Ja, dajmo.
Bravo!
Prosim, pridite, pridružite se nam.
Jojo, dovoli jim sesti. Hvala.
Vse najboljše!
Živjo. Jaz sem Elena.
Hvala za tvoje darilo. Čudovito je bilo.
Nič ti nisem podaril. –Si.
Pel si mi. V jok si me spravil.
V jok sem te spravil za tvoj rojstni dan? –Ja. Ne …
Ne obremenjuj se. Navdušena sem bila.
Kaj delaš, ko nisi v Boccacciu? –Še vedno hodim v šolo.
Kot bi bila v zaporu. Komaj čakam, da bom svobodna.
Ja, svoboda je čudovita.
Precej boljša je kot zapor. –Ja.
Oprosti, traparije klatim.
Ne, zabaven si. –Res? –Ja.
Poslušaj, če želiš, se lahko spet srečava in poslušaš še več traparij.
Daj mi roko.
To je moje darilo.
Kaj ti je danes? –Oddih potrebujem. –Oddih? Spet.
Že tretjič danes.
Samo pokliči jo. Nehaj zavlačevati. Daj mi roko.
Ne razpacaj je. Več dni si nisem umil roke. –Vem.
Kaj naj ji rečem? –Ne vem.
Reci ji, da si jo poklical, da bi ji povedal še več traparij.
Povej, kar ti bo padlo na pamet. Gotovo bo traparija. Takole.
Bi rad, da te pustim samega? –Ne, ne.
Delavnica. –Delavnica? –Ja. Vam lahko pomagam?
Dala mi je napačno številko.
Ja, punce to počnejo. Ko te nočejo več videti. –Obupal sem nad ženskami.
Amos?
Elena.
Zelo sem vesela, da te spet vidim. –Enako.
Te lahko nekaj vprašam? –Seveda.
Zakaj si mi dala napačno številko, ko sva se spoznala?
Dala sem ti pravo številko, ampak me nisi poklical.
Poklical sem te, toda dobil sem neko delavnico.
No, domače številke ti ne dam. Dala sem ti številko sestrine službe.
Niso mi povedali, da si klical. –Nisem pustil sporočila.
Zakaj od sestre? –Nakit izdeluje.
Ko končam šolo, bom delala pri njej.
Najbrž ne bom študirala, zato se bom medtem izučila.
Ko nekdo rečem medtem, običajno misli, da bo to počel,
ko bo čakal nekaj drugega. –Mojbog. Tako natančen si.
Pomen pripišeš vsaki besedi, ki jo slišiš.
Prav. Mogoče imaš prav.
Nekaj čakam, čeprav še ne vem, kaj.
Mislila sem, da me nisi iskal. Toda poklical si me.
Seveda. Potem pa sem mislil, da sem cepec.
Mislil sem, da sem ti všeč, v resnici pa …
V resnici pa si mi bil zelo všeč.
Ti pa si mi bila všeč bolj kot zelo.
Bravo!
Amos.
To je g. Vanini. Slavni operni kritik.
Piše za najbolj ugledne časopise.
Povedal sem mu, kako priljubljen si in ga prosil,
naj te pride poslušat in nam pove svoje mnenje.
Počaščen sem, g. Vanini. –Kaj naj rečem, g. Bardi? Čestitam.
Prosim, da mi poveste resnico.
Vam moram povedati, kaj mislim? Ne vem, ali lahko. –Prosim.
No …
Mislim, da nimate niti malo talenta za operno petje.
Tudi za najlažji repertoar ne. Vaš glas nima širine,
moči, barve ali česarkoli drugega.
Hvala za odkritost.
Žal ste mi povedali, kar že vem.
Oprostite, nadaljevati moram delo.
Če smo odkriti drug do drugega,
dovolite, da vas nekaj vprašam.
Kako lahko ta mladenič s svojo težavo pričakuje,
da bo nastopal na odru? Ne more videti orkestra,
scenografije, dirigenta.
Veste, kaj mislim, g. Vanini? –Kaj? –Da nimate pojma o petju.
Nevoščljivi in nevedni ste. Moj nečak ima izjemen glas.
Danes se zdiš žalosten. –Nisem žalosten.
Nisi pa srečen, to čutim. Pretvarjaš se.
Včasih mislim, da te dolgočasim. –Nikoli me ne dolgočasiš.
Pri tebi mi je všeč, da nikoli ne govoriš nekoristnih stvari.
Všeč mi je, da me nisi nikoli vprašala, ali vem, da si lepa,
ali kako si te predstavljam.
Rada sem malce skrivnostna.
Ne veš, kako izgledam, zato sem bolj samozavestna.
Točno vem, kako izgledaš. –Ne, ne veš. Kako bi lahko vedel?
Čutim zrak, ki vstopa v tvoja pljuča, ko si razburjena.
Kako mežikaš, ko si navdušena.
In kako grizeš ustnico.
Točno tu.
Samo na eni strani.
Tega še nihče ni opazil pri meni. –Teh stvari ne vidimo z očmi.
Vedela si, da sem žalosten.
O čem si razmišljal?
Rad bi spremenil svoje življenje. Postati hočem resen človek.
Čim prej hočem diplomirati.
Resen človek morda ne poje ob klavirju v baru vso noč,
obdan z dekleti.
Ko postanem odvetnik, ne bom več pianist. Trenutno moram biti.
Nočem biti odvisen od staršev.
Toda zate so skrbi odveč.
Veš, kaj?
Mislim, da sem našla to, kar sem čakala vse življenje.
Stopnica.
Hotel sem, da je to urejeno zate, ko boš imel službo in ženo.
V redu bo, oče.
Zakaj moraš vedno vse delati po svoje, sin?
Ne bom te razočaral. Delal bom po svoje, a te ne bom razočaral.
Hočeš, da odidem?
Amos!
Veliko časa je preteklo.
Ettore. Hvala, da si prišel.
Koliko izpitov si zamudil?
Vse.
Pred nama je gora dela. Začniva se vzpenjati.
Ta punca? Ne.
Boš nosil tako togo? –Seveda.
Samo zato sem hotel diplomirati.
Proslava diplome, junij 1984
Čestitam, sin.
Klavir sem uglasil. –Res? –Ja.
Oprostite, zaspal sem.
Ves dan sem na sodišču, zvečer pa igram tu,
zato se ne utegnem naspati. –Bi poskusili?
Slišal sem, kako pojete.
Hotel sem vam reči, da imate redek talent.
Pred nekaj leti sva vaju z ženo poslušala.
Hvala.
Zakaj še pojete v tej beznici? Peti bi morali opero.
Pred nekaj leti sem izgubil glas in nikoli se ni vrnil.
Zdaj stežka zadenem note, to me ubija.
Poslušajte. Čudovit glas imate, ampak morate ga negovati.
Uničujete ga. –Res?
Če mi ne verjamete, poznam odličnega učitelja petja.
Sodeluje z velikimi pevci. Tudi s Francom Corellijem. –S Corellijem?
Več let mu uglašujem klavir.
Ime mu je maestro Suarez Infiesta. Španec je, ampak živi v bližini.
Predstavil vaju bom, če želite.
September 1988
Si pripravljen, da glasba postane edini razlog, zaradi katerega živiš?
Samo če si pripravljen na veliko žrtvovanje,
te bom poučeval in postal boš veliki tenor.
Ja, ampak kaj naj naredim?
Kakšno življenje živiš, fant?
Kako to mislite, maestro?
Kdaj zjutraj vstaneš?
Odvisno od tega, kdaj grem spat.
Ne, ne. V posteljo moraš točno ob desetih
in vstati točno ob sedmih.
Ampak delati moram. –Delaš zvečer?
V baru igram klavir.
Ta večer bo tvoj zadnji v baru.
Piješ alkohol? –Moj oče dela čudovito vino.
Dobro. Prinesi mi steklenico.
Prosim, ne reci, da kadiš. –Ne, ne, ne. –Dobro.
Vsaj nekaj delaš prav.
Koliko ur na dan posvečaš svojemu glasu?
Trenutno se mu tako rekoč ne posvečam,
ampak od jutri naprej mu bom posvetil veliko ur. –Ne, narobe.
Dokler se ne naučiš uporabljati glasu prav,
ne poj, tudi vaditi ne smeš. Nič.
Kako veliko govoriš?
Koliko besed uporabiš, da vprašaš, koliko je ura?
Rekel bi: Koliko je …
Preveč besed. Tišina. Ne govori.
Poldne, dve popoldne, komu mar. Tišina.
Tišina je najpomembnejša in najtežja disciplina.
Imaš punco? –Ja.
To je dobro, če bo sprejela dolgočasnega in nadležnega človeka,
kakršen boš po mojem poučevanju.
Pripravljen?
Počakaj. Nehaj, nehaj.
Tvoj glas je prikrit.
Takole … Če naredim to, izločim veliko zraka,
nič se ne zgodi. Nič z mojim dihanjem. Poglej zdaj.
Nagni se.
Počakaj, počakaj. Nehaj.
Nisi dal opore svojemu telesu.
Šest mesecev pozneje
Globoko vdihni.
Ne čutim.
Moja roka se mora premakniti navzven.
Ven in noter, vsakič ko vdihneš.
Ja. Tako. Lestvica.
Takole, vzemi.
Dobro.
Dobro je bilo.
Zelo dobro, bi lahko rekel.
Tvoj glas še mora v popolnosti dozoreti,
a do zdaj so bili rezultati odlični.
Moj mož je dolgo čakal ta trenutek.
In zgodilo se je, ker smo to hoteli.
Ni to prepovedano?
Danes nazdravljava na tvojo prihodnost.
Hvala, maestro. –Ne, ne. Hvala tebi.
V zameno imam majhno darilo zate.
Moj prijatelj ima studio za snemanje v Modeni.
Prosil sem ga za uslugo. Posnel bo tvoj glas.
Imel boš spominek na najino skupno delo.
Skupaj bova šla tja, če želiš.
Še enkrat hvala, maestro. –Dobro.
In še nekaj bi ti rad povedal.
Poslušaj, sin.
Pevci morajo biti pred nastopom
v stanju absolutne tišine.
To je težko doseči.
Toda ko se naučiš, da ne potrebuješ besed,
boš začutil zvok svojega diha,
premikanja svojih mišic,
celo vsak las na tvoji glavi, ki ga premika veter.
Veliko prednost imaš.
Zvoke že poznaš, vodijo te skozi življenje.
Ampak glasba tišine
bo tvoj vodnik skozi tvojo notranjost.
In to, kar boš odkril,
boš izrazil skozi čudovito popolnost pesmi.
Samuel Trani. Kakšen glas, g. Bardi. Maestro.
Žal mi je, da moram iti.
Maestro, vas lahko objamem? –Seveda me lahko objameš.
Presenečenje imam zate.
Mami sem rekla, da bom prespala pri Alici.
Alice je rekla svoji mami, da bo prespala pri meni.
V resnici pa bo spala pri fantu.
Kaj to pomeni?
Kaj, če pokličeta druga drugo? –Ne bosta.
Preveč se bojita, da bi naju zasačili pri laži.
Tvoja mama. –Ne, gotovo ni.
Amos Bardi.
Ja, spoznala sva se v studiu.
Samuel Trani. Ja, spomnim se.
Zucchero Fornaciari?
Res?
Ja. Hvala.
Kaj se je zgodilo?
Zucchero bi rad pel z mano. Njegov agent je bil v studiu.
Zucchero? Rok zvezdnik? Zakaj? Operni pevec si.
To bo poskus. Rok zvezdnik v duetu z opernim pevcem.
Omenil je Pavarottija, ki zdaj z njim poje v Ameriki.
Razmišlja, da bi ga zamenjal z mano. –Zamenjal boš Pavarottija?
Ne vem. Mogoče hoče, da pojem z obema.
Tako vznemirjen sem bil, da nisem zares poslušal.
To je fantastično. –Ja. Fantastično.
Kaj je narobe?
Maestro je purist. Če bom pel rok …
Pavarotti to dela.
Pavarotti je Pavarotti. Nikomur se mu ni treba dokazovati.
Zucchero, Pavarotti?
Če bi pomislil, da se s tem ne boste strinjali, bi takoj … –Amos.
Pojdi. Samo pojdi.
Si še tu?
Maestro, se strinjate s tem, da pojem z Zuccherom? –Seveda.
Zucchero je zelo dober pevec,
dobra glasba pa je dobra ne glede na zvrst.
Pavarotti je izjemen pevec.
Samuel Trani, s katerim si govoril,
pa je prebrisanec, ampak tudi pameten agent.
Oprostite, maestro, toda kako ste vedeli, da je klical Samuel Trani?
Ti si mi povedal. –Ne, nisem.
Ne? Mogoče sem si to predstavljal.
Amos. Samo pojdi.
Ja, v redu je. Kar po domače. Sporočila mu bom, da ste tu. –Hvala.
Vidiš, dobro je, da sva prišla osebno.
Ti ljudje so zelo zaposleni. Stlačiti jih moraš v kot.
Hvala, oče, za vso pomoč.
Amos. –Odpustite mi, da ste me tako dolgo čakali.
Me veseli. –Tudi mene veseli.
Zdaj moram iti. Sredi objavljanja pomembne plošče smo.
Nimamo časa za nič drugega. Toda ne skrbite.
Pavarotti je bil res navdušen.
Naredil bom vse, kar bom lahko, da vas vključim v turnejo.
Žal me čaka letalo. Iti moram. –Hvala.
Dobro je.
Samuel je klical! Govoril je s Pavarottijem! –Res?
Ko mu je rekel, da sem neznan pevec iz bara, ni mogel verjeti.
Rekel je: Misliš, da ne ločim pravi tenor in barskega pevca?
Kaj je rekel potem? –Če imate tega mulca, mene ne potrebujete.
Mojbog.
Toda nič drugega ne smem delati,
ker bom zamenjal Pavarottija na Zuccherovi turneji.
Poklicat grem očeta in strica Giovannija.
Ti nisi običajen neznan barski pevec, kot pravi Samuel.
Ko srečam Pavarottija, mu bom to povedala.
Zdaj lahko začneva razmišljati o datumu poroke.
27. junija.
Žal je po velikem navdušenju sledila oglušujoča tišina.
Ampak ne tišina glasbe, temveč mučenja.
Po tistem prvem klicu Samuel ni poklical več mesecev.
Hej, Amos. Kdaj greš v San Remo?
G. Samuel Trani?
Rekli so mi, da se bo vrnil iz Amerike pred petnajstimi dnevi.
Ni v pisarni? Ne, ni me poklical.
Ja, ima mojo številko.
Prav, z De Bartolomeiovima in njunimi tremi otroki nas bo 150.
Je to preveč?
Preveč? Ne. Kakor želiš.
Kaj hočeš ti? –Nimam časa, da bi kaj hotel. Poiskati moram službo.
Imel sem jo v baru, pa sem nehal delati zaradi učenja.
Pomembne odločitve sva sprejela.
Pavarotti, Samuel, vsi so izginili, mene pa spet podpira oče. Razumeš?
Nočeš več, da se poročiva?
Vse je pripravljeno, ti pa se več nočeš poročiti z mano?
Hej …
Nehaj. V redu je.
V redu je.
September 1989
Se nisi mogel spovedati včeraj? Zakaj zdaj? Vsi te čakajo.
Sinoči sem grešil. –Kaj?
Sanjal sem, da sem spal s Kim Basinger.
S Kim Basinger? To ni greh.
Kako si sicer? –Dobro.
Samo počutim se, da se bo poročil nekdo drug namesto mene.
Elena, sprejmi ta prstan
v znak moje ljubezni in zvestobe.
V imenu Očeta, Sina in Svetega Duha.
Amos, sprejmi ta prstan
v znak moje ljubezni in zvestobe.
V imenu Očeta, Sina in Svetega Duha.
Nevesto lahko poljubite.
Halo? Rad bi govoril z g. Tranijem.
Žal ni tu, g. Bardi.
Kaj hočete reči? Naj neham klicati?
G. Trani je rekel, naj vam povem, če boste klicali,
da vas bo poklical, ko bo kaj novega.
Kaj pa turneja? –Vam niso povedali? Žal mi je.
G. Pavarotti gre zdaj lahko na turnejo. Ne potrebujemo vas.
Dve leti pozneje
Lep dan, ljubezen.
Nocoj bom prišla pozno. Alice peljem k zdravniku.
Si vedel, da je noseča?
Si me slišal? Alice je noseča.
Ne boš nič pripomnil?
Menda ne vlada spet tišina? Nimaš ne nastopov ne avdicij.
Ni ti treba peti, torej čemu?
Oprosti.
Kakorkoli, Alice pričakuje otroka.
Živjo, Amos. Si dobro?
Maestro, zahvalit sem se vam prišel.
Disciplina tišine je dobra za moj glas,
še boljša pa je za mojo dušo.
Zdaj jo res potrebujem.
Ko govorimo, klatimo traparije, pomembne stvari pa se izgubijo.
Ampak mogoče zdaj ni čas za tišino. Povej mi.
Kaj se je zgodilo?
Za kratek čas bova morala nehati z učenjem.
Nimam prihodkov in ne morem biti več breme družini.
Moja žena hoče otroka.
Tega ne pove neposredno, a dela vse, da bi to dojel.
Tudi midva sva imela težke trenutke, ko sva bila mlada.
Toda po dežju vedno posije sonce.
Veruj, Amos. Samo veruj.
Vem, da si tam.
S čim te lahko osrečim?
Halo? –Je g. Bardi tam? Zelo pomembno je.
Amos, zate je. –Zdaj ne morem. –Amos.
Živjo, Amos. Tu Zucchero Fornaciari.
Poslušaj, čez teden dni imam koncert. Hočem, da poješ z mano.
Elena.
Uspelo nama je!
31. maja 1993
Dame in gospodje …
Amos?
Spomnim se, da sem bil včasih zelo jezen nate.
Tolikokrat sem te ozmerjal z idiotom. Poglej, kje si zdaj.
Zelo sem ponosen nate, sin.
Rad bi te prosil, da mi odpustiš.
To je bil samo moj način. Mogoče nisem bil dober oče.
Ampak ne odgovori mi. Uničil boš glas.
V čast mi je. –Dober večer.
Čas je, Amos.
Ne boj se primerjav s Pavarottijem.
Gledalci vaju ne bodo primerjali. Pojdimo.
Amos Bardi.
Odličen si bil. Čudovit! Zelo sem ponosna nate!
Uspelo ti je!
Čudežno.
Naprej! –Prosim, avtogram!
Kam greš?
Gledat grem mesec.
Oprostite, ta vlak ustavi v San Remu? –Ja. –Dobro.
G. Bardi? Lahko dobim avtogram?
Izvolite. –Hvala.
Izvolite.
Pisa. Postaja v Pisi.
Elena? Spiš? –Ne.
Kaj je narobe?
Nisva daleč od doma.
Razmišljal sem o tem, da bi naredila nekaj norega.
Pobegniva, ti in jaz. Odreciva se vsemu.
Komu mar festival, uspeh?
Vrniva se domov in živiva dan za dnem.
Bi res rad zavrgel največjo priložnost v življenju?
Ni italijanskega pevca, ki ne bi hotel biti na tvojem mestu.
Si prepričan o tem?
Glasba tišine
Nagrada za 50 milijonov prodanih albumov po vsem svetu
Draga Veronica, dragi otroci.
Vsako življenje je čudovita zgodba, ki se jo izplača povedati.
Vsako življenje je umetniško delo, čeprav se morda ne zdi tako.
Morda je samo treba osvetliti sobo, v kateri je.
Skrivnost je, da ne smete izgubiti vere, zanesite se na Božji načrt,
ki vam razkriva znake in kaže pot.
Prisluhnite in odkrili boste, da vsako življenje govori o ljubezni.
Ljubezen je ključ do vsega, poganja svet.
Ljubezen je skrivna energija za vsako noto, ki jo zapojem.
Nikoli ne pozabite, da srečnih naključij ni.
To je iluzija, ki so si jo izmislili arogantni ljudje,
da bi lahko žrtvovali resnico sveta za zakone razuma.
Prevod - RETAiL
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija